Какво? Нещо идва насам!
Не знам кой е, но работата му не е чиста!
Полнареф! - Майната му, ще го убия!
Карта?
Добре дошли, г-н Джостар. Очаквахме ви.
Аз съм икономът на имението.
Казвам се Д'Арби.
Д'Арби? - Терънс Т. Д'Арби.
Даниъл Дж. Д'Арби, когото принудихте да признае поражение,
е мой брат.
Ти си брат на комарджията Д'Арби? - Отмъщение ли търсиш?
О, не. Ни най-малко.
Брат ми не ви ли е споменал?
Сам си си виновен, че си бил измамен и загубил.
Вярвам, че той е прав. Брат ми си е виновен за загубата.
И ей толкова не ви виня.
Брат ми си е той, а аз съм си аз. Различни хора сме.
Разликата ни е десет години.
Уважавам го донякъде, но ние сме от различни поколения.
Брат ми е старомоден. Той печели с лъжи и измами.
Можеше да надвие само аматьорите или другите старомодници.
Вярвам, че лорд Дио също го е забелязал
и затова е избрал мен за негов иконом.
Какво има?
Ако искате да се бием,
заповядайте вътре.
Не влизайте прибързано, приятели. - Нямаме време. Заведи ни при Дио!
Внимавай, Джотаро! Нещо излиза!
Терънс Т. Д'Арби. Неговият Станд се казва Атум
и олицетворява бог Атум.
Той изкара Станда си! - Рядка гледка.
Отдавна някой не е показвал Станда си открито.
Кой ще бъде пръв? Кой ще е първият ми противник?
Този ми лази по нервите! Джотаро, сритай му задника!
На бас, че Платинена звезда първо ще атакува
с лявата ръка.
Ще започнеш с удар с лявата ръка. Да се обзаложим.
Все тая! Пак няма да си намери място, ако го удариш с все сила! Давай!
Хайде, забий му един, Джотаро!
Какво? Избегна го? - Как е толкова бърз?
Невъзможно!
Ех, жалко. Май изгубих облога.
Обожавам облозите, също като брат ми. Макар че не ми се отдават много.
Като награда ще те отведа в един изумителен свят.
Какво? Дупка! - Проклятие! Все пак е било капан!
Джотаро!
Джотаро пада в дупката! Да го издърпаме!
Хубаво, де. И вие може да влезете.
Г-н Джостар! Какьоин!
Почакай! Опасно е да скочим след тях! - Авдол, чуваш ли ме?
Ако не се чуем до десет минути, изгори имението!
Разбра ли, Авдол?
Г-н Джостар!
Епизод 40: Геймъра Д'Арби, част 1
Тази илюзия... Над или под земята се намираме?
Намокрих се... Чувството е реално, безспорно!
Какво е намислил този?
Старче, Какьоин. Замислете се над загадката.
Неговият Станд беше убеден, че ще посегна с дясна ръка.
Откъде мислите знаеше това?
Ако не разнищим тази загадка, ще загубим.
Да ви предложа нещо за пиене?
Напитките са истински, естествено. Не са отровни.
В имението ли сме? - Да.
Къде по-точно? - Не мога да ви отговоря.
Под земята? - Може би.
Твоят Станд ли е създал тази илюзия? - Да.
Това ли е способността му? - Не.
На Дио? - Не.
Тогава чия? - Не съм длъжен да отговарям.
Според информацията от "Спийдуагън" има още двама-трима носители на Станд.
Вярно ли е? - Не съм длъжен да отговарям.
Трябва да ти вадим думите с ченгел, изглежда.
Можех да ви излъжа.
Но за разлика от брат ми аз не лъжа и не мамя.
Значи да разбирам,
че няма да продължим напред, докато не те победим?
Именно! Точно така.
Лази ми по нервите тази негова изсмукана от пръстите учтивост.
Забрави ли, че сме трима на един?
Нямаме време, ще те нападнем и тримата.
За къде сте се разбързали?
Нека първо ви покажа...
Моята колекция. - Колекция?
И аз като брат ми имам своя скромна колекция.
Всеки колекционер иска да чуе добра дума за нещата,
които притежава. - Това не са ли...
Кукли? Какви са тези кукли?
Едва ли са обикновени, Какьоин. Все пак си имаме работа
с един от братята Д'Арби.
Д'Арби...
Говори си с мен. Моля те, говори си с мен!
Говори си! - Толкова сме самотни...
Помощ... - Боже мой!
Те са живи! Тези кукли са живи! - Негодник! Отнел си душите им!
Хобито ми е да правя кукли.
Поставил съм истинска душа във всяка една от тях.
Ще ви открехна, че това е силата на моя Станд.
Брат ми обичаше да събира монети с души.
Просто и скучно.
Но аз мога да преобличам или да си говоря с моите кукли.
Например тя се казва Соня.
Обожавам да слушам любовните й истории.
Кожата й не е ли прекрасна? Как да не се похвалиш с такава красавица!
Д-р Елиът пък е сериен убиец. Убил е осем души.
Обожавам да слушам за убитите му пациенти.
Лично съм изработил очилата и стетоскопа му.
А, да! Трябва да ви покажа тази кукла!
Японският гений на видео игрите Тацухико.
IQ-то му е 190, поизпоти ме.
Трудно го победих и откраднах душата му.
И двамата братя ви пере сачмата. Но теб дори повече.
По-досаден си.
Държи се като джентълмен, но всъщност е отрепка. Повдига ми се.
Сигурен съм, че сте го изпитали по време на сблъсъка с брат ми.
Човешките души са толкова загадъчни.
В мига, в който се признаеш за победен,
душевната ти енергия пада почти до нулата.
Именно в този момент извличаме душите ви.
Така работят нашите Стандове с този на брат ми.
Достатъчно! Успя да ме вбесиш!
Омитаме пода с теб и си продължаваме по пътя!
Трябва да ме изслушате!
Поне ти, Джотаро, ми падна в ръчичките.
Джотаро, ти беше шокиран, когато по-рано познах
с коя ръка ще ми посегнеш. И още се чудиш как го направих.
В онзи момент аз успях да докосна душата ти.
И какво според теб ти сторих тогава?
Какво? - Какво е това?!
Прикрепих ръката на Атум за душата ти.
Ако счупя дясната ти ръка, лорд Дио несъмнено ще остане доволен.
Обаче скоро след това Какьоин и Джостар ще ме нападнат
и разкатаят. Този вариант не ми се нрави.
Затова ви предлагам друго, господа. Заложете душите си на една игра.
Моля?
Ще пусна ръката му, ако се призная за победен.
И таз добра... Вече сме ти в ръцете.
Хубаво. Но знай, че скъпо ще ти струва този номер, Д'Арби!
Ще се радвам да чуя, че залагаш душата си и ще играеш.
Опасявам се обаче, че първият ми противник ще бъде...
Какьоин. Избирам теб.
Какво значи това? Имаш си работа с мен!
С Джостар сте роднини, но не и с Какьоин.
Не ми се ще да открадна душите ви и той да откаже да заложи своята
и да ме нападне със Станда си.
Много е самонадеян. Въобразил си е, че вече ни е победил.
Така да бъде. Аз ще съм първият ти противник.
Какво? - Какьоин!
Няма страшно, уверен съм в себе си. Имам опит с видео игрите.
Предизвиквам те на "F-Mega".
Залагам душата си!
Станд - Атум Носител - Терънс Т. Д'Арби
Залагам душата си! - Отлично.
Какьоин! - Не си длъжен да си пръв.
Напротив.
Може да объркаш контролите заради онова чудо на ръката ти.
Д'Арби, как ще ни гарантираш,
че ще пуснеш ръката на Джотаро, ако загубиш?
Телевизорът, конзолата и дискетата са наред.
Видео игра като видео игра. - За разлика от брат ми аз не мамя.
Ще започваме ли? - Да.
"F-Mega"!
Избери автомобил. - Най-напред нека си изберем коли.
Избра № 28, а?
Аз избирам № 15, тъй като съм роден на 5-и януари.
Готов ли си?
Стига си любезничил и да започваме.
Състезанието започва след... Пет!
Така, както помпа газ бутона...
Той иска да се изстреля при старта!
Три... Две... - Няма да мога и аз да се изстрелям!
Ще изхвърчи напред! - Едно.
Старт!
Засича ме!
Задържа ли позицията си, победата ще бъде моя.
Няма да успее да ме изпревари!
А и за негово съжаление аз никога не бъркам контролите!
Много наивно от твоя страна, Какьоин!
Какво?!
Виждам, че си играл играта и преди, Какьоин.
Не съм длъжен да отговарям. - Браво! Ти си на ход, Какьоин!
Върни машината си на трасето и отпрашвай към финиша!
Подобна техника не се придобива от малко опит на "F-Mega".
Въпреки външното напрежение, той е много уверен човек.
Изравниха се! - Какьоин е от външната страна.
Ако завият заедно, точно неговата кола ще гризне дървото.
355 км/ч... 358... 360...
Три секунди до първия завой. Мога да го взема с тази скорост!
Ще взема завоя с мръсна газ! Две... Едно!
Едновременно! Завиха заедно с еднаква скорост!
Един до друг са! - Харесваш ми, Какьоин.
Въпреки че заложи душата си, ти не изпитваш и капчица страх.
Надмогна го заради една игра.
Само достойните съперници като теб
имат място в колекцията ми.
Нoриаки Какьоин си мислеше...
Аз ли съм надмогнал страха?
Благодаря. Просто имам опит.
Когато, преди половин година, срещнах господаря ти Дио
и той сложи онзи паразит в мозъка ми, научих какво е истински страх.
Когато срещнах онова чудовище на име Дио,
аз бях ужасен.
Не си усещах краката, всеки косъм от тялото ми беше настръхнал,
бях като замразен.
Когато го видях и осъзнах, че не мога да помръдна,
настръхнах дори повече.
Стомахът ми се обърна и ми призля.
Едва не повърнах. Дио се взря в мен и ми заговори.
А гласът му беше нежен, все едно говореше на дете.
Какьоин.
Няма от какво да се боиш.
Нека бъдем приятели.
Проклинам се! След като чух тези му думи...
Сякаш камък ми падна от сърцето. Честно да си кажа,
почувствах облекчение от дъното на душата си.
Помислих си, че мога още да живея!
Но това беше дотолкова унизително, че никога не ще си го простя!
Няма нищо по-унизително от това. Не мога да си простя,
че му се поддадох.
Заради това тръгнах на това пътешествие, когато Джотаро ме спаси.
Никога повече няма да бъда толкова жалък!
Д'Арби, ето затова мога да ти заложа душата си!
Три, две, едно!
Отново едновременно! Трети завой!
Затова нищо няма да накара Нориаки Какьоин да обърка контролите.
Ще ти го покажа!
Браво, и петия завой! Завиват на всеки едновременно!
Какьоин, проклет да е... - Следва шестият завой!
Ускорителният тунел е веднага след шестия завой.
Влезеш ли в него, скоростта ти ще се удвои до 850 км/ч.
Трябва да мина през него!
Само дето този тунел е широк колкото за една кола.
Ако продължат да карат рамо до рамо, един от тях ще излети от пистата!
Шестият завой! И пак едновременно!
Тунела! Виждам тунела!
Какьоин, не му давай да те изблъска!
Май пропускаш нещо, Какьоин. Да ме изблъскаш ли се опитваш?
Погледни колко енергия остава на твоя 28-ми номер.
Какьоин има по-малко!
В началото ти завъртя колата си, за да избегнеш засечките ми.
Не забеляза ли, че това се отрази на енергията ти?!
Две секунди до тунела. - Ще се блъснеш! Пусни го!
Пусни го да мине пръв през тунела! - Не мога! Пусна ли го пръв,
шансовете ми да го победя изчезват. - Една секунда до тунела!
Какьоин!
Той изправи колата на две гуми!
Мина по стената на тунела!
Браво на теб, Какьоин! Ти печелиш психологическата битка!
Смело напред! - Тишина! Разсейваш ме.
Блъска го!
Дори и да ми коства енергия,
ще взема следващия завой за стотни от секундата по-бързо от него,
ще съм с милиметър по-бърз и с миг по-бързо ще мина през тунела!
Без радар.
Какво стана? Не виждам колите!
Оттук трябва да караме на тъмно. - Какво?!
Пълна тъмница без радар!
Има осем завоя, една мина и едно оръдие.
Изходът е веднага след тъмницата. Една грешка, и се врязваш в стената.
Добрата новина е, че тялото ми е запомнило кога са завоите.
Това на Д'Арби също.
Чух да взимат завой.
Какво става? Къде карат? Кой е по-бърз?
Три... - Две...
Едно! - Оръдие!
Зърнах ги за миг заради светлината от оръдието!
Какьоин изоставаше с малко!
Виждам изхода! Излизат от тунела!
Д'Арби наистина е бил начело! Напред е с една кола разстояние!
Аз печеля!
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Аз винаги съм нащрек. - Имаш по-малко енергия от мен!
Сграбчих душата ти! - Достатъчно, Джотаро!
Знам правилата на бейзбола. - Не може да се отметнеш!
Очаква се да ме насърчиш. - Жалка картинка.